Traducerea și adaptarea: Snake_Eyes
VARA LUI 1983
Uzurpatorul.
A venit!
UNDEVA ÎN NORDUL ITALIEI
- Profesore Perlman! - Bine ai venit!
- Mă bucur că m-ați primit. - Mă bucur să te cunosc...
Dumnezeule, ești mai înalt decât în poze.
N-am putut să încap tot într-o poză.
Pare foarte încrezător.
- Doamnă Perlman. - Anella.
Oliver. Încântat să vă cunosc. Mă bucur că m-ați primit.
Unde-i Elio?
Cobor.
Elio!
Cred că ești obosit.
De unde ți-ai dat seama?
Scumpule, ajută-l pe Oliver să-și ducă bagajele în cameră.
- A ajuns deja? - Da.
Absolut! Fiecare din astea o va face...
Elio, Oliver. Oliver, Elio!
- Ce mai faci? - Mă bucur să te cunosc. Elio.
- Cred că ești istovit! - Un pic.
Vino!
Îți pot duce bagajele în cameră?
- Da, sigur. - Camera mea?
Ia-te după el.
Ești binevenit aici.
Da.
Simte-te ca acasă.
Pleci?
Bună.
Mă bucur să te cunosc.
Camera mea e acum a ta. Mă găsești alături.
Trebuie să împărțim baia.
E singura ieșire a mea.
Ne cheamă la masă.
Scuze.
Ne cheamă la masă.
Da...
Voi zice pas. Găsești tu o scuză pentru mine?
Mersi.
Deci asta e vechea ta cameră?
Mersi.
Pe curând.
Mă ocup eu de tartă.
Ia te uită!
'Neața, profesore!
Revenit din morți.
- Așa de mult am dormit? - Așa se pare.
Cum te simți?
Acum mă simt odihnit.
Vrei niște espresso?
Mi-ar plăcea.
Astea arată uimitor. Dar...
Sper că nu ți-am luat scaunul.
Nu, e în regulă.
Te-ai întremat?
Da, mersi.
Ți-aș putea arăta împrejurimile.
Ar fi minunat! Mersi.
E vreo bancă în oraș? Aș vrea să deschid un cont.
Dă-mi voie mie.
Scuze.
- Ni se întâmplă și nouă. - Nicio problemă?
Niciunul din rezidenții noștri n-a mai avut cont la o bancă locală.
Pe bune?
Să-l duc la Mount Dovie?
Cred că au închis pe timpul vacanței de vară.
Ai putea încerca... Crema.
Crema?
Mersi.
E livada voastră?
Ăia sunt copacii Annellei.
Piersici, cireși, caiși...
Rodii, melograni.
Mai servește un ou.
Cât de prost sunt.
Nu, nu, nu.
După cum mă cunosc dacă mai iau unul o continui tot așa.
Și apoi va trebui să mă izgoniți de aici.
Delicios.
Scumpule?
Mersi.
Să-i dau bicicleta lui Kieser?
Ce putem face pe aici?
Să așteptăm să se termine vara.
Da?
Și iarna ce faci? Aștepți să vină vara?
Ei bine...
Venim aici doar de Crăciun și alte vacanțe.
- Crăciun? Parcă erai... - Și de Paște.
- Am crezut că erai evreu. - Suntem evrei, dar și...
americani, italieni și francezi cumva.
O combinație atipică.
Înafară de familia mea tu ești singurul evreu din orașul ăsta.
Sunt dintr-un oraș mic din New England...
Așa că știu cum e să fii un evreu ciudat.
Tu ce faci pe aici?
Citesc cărți, transcriu muzică, înot la râu.
Ies seara.
Sună distractiv.
Amice, mersi de ajutor.
Scuze!
E în regulă.
Ne vedem mai târziu.
Ce ai acolo?
Ar trebui să fie...
Ce-i asta?
Sunt continuările Departamentului de arheologie...
Da. Astea sunt Arheologie.
Da. Și restul sunt Istorie.
- În regulă. - V-am adus suc de caise.
Da.
- Ia și gustă. - Mersi.
- Servește-te, scumpule. - Mersi.
Mai ia.
Cuvântul "caisă" vine din arabă,
e precum cuvintele algebră, alchimie, alcool,
derivă dintr-un substantiv arabic combinat cu articolul "al" de dinainte.
În italiană se zice "albicocca" și în arabă "al-barquq".
În ziua de azi, în Israel și multe țări arabe
acestei fructe i se zice mishmish.
Vă contrazic, profesore.
Voi discuta etimologic. Ascultați-mă o clipă.
Cuvintele latine își au originea în cuvintele grecești.
În cazul caisei e o călătorie mai complicată.
Cum așa?
Aici greaca împrumută din latină.
Latinescul "praecoquum" sau "pre-coquere"; e "pre-coce" sau "pre-matur"...
să fie precoce sau premature.
Bizantinii au împrumutat apoi "praecox",
care a devenit "prekokkia", iar mai apoi "berikokki",
de aici luând arabii termenul "al-barquq".
Filologie modernă volumul 101.
Flamboaiant.
Așa face în fiecare an.
Hai să mergem acolo să bem ceva.
- Ciao, Romano. - Ciao, Oliver.
- Ce mai faci? - Foarte bine.
Ciao, băieți! Totul în regulă?
- Puteți începe? - Desigur.
Bună dimineața, dlor.
De unde ai știut de locul ăsta?
Haide, Chiara!
E mai bun decât băiatul de anul trecut. Îți amintești?
Intră la ea!
Mult mai bine! Vezi ce drăguț e?
Elio, apă!
Exact la țanc!
- Ce e? Ești bine? - Marfă.
- Junghi? - Sunt bine.
Ține asta!
Crede-mă că sunt pe cale să devin doctor.
Hei! Stai aici. Asta e problema!
Ești stresat, ia mai relaxează-te un pic.
Sunt relaxat.
Marzia, ia vino un pic.
Ia ajută-mă.
Simți cât de încordat e acolo?
- Trebuie să se relaxeze. - Oliver!
Pe curând.
Ar trebui să te relaxezi mai mult.
Sunteți gata?
Scumpule, mătușa Marcella și ceilalți vin la masă.
Oliver mănâncă cu noi sau iese în oraș?
Nu știu.
Ce vedetă de cinema!
Da, americanii ăștia...
Șampanie!
Întârzie.
Nu vi se pare...
Nu vi se pare nepoliticos când zice "pe curând"?
Arogant.
Nu cred că-i arogant.
O să vedeți că așa zice când își ia la revedere.
Acest "pe curând"!
Trebuie să-l mai suportăm încă șase săptămâni.
Nu-i așa?
Cred că-i timid. O să ajungi să-l placi!
Și dacă ajung să-l urăsc?
Nu, scumpule.
- Ia farfuriile. - Da, doamnă.
Hei, Elio!
Cântă ceva.
Nu vreau.
- De ce nu vrei? - Pentru că nu vreau.
De ce nu mergi la Moscazzano cu ceilalți?
Pentru că nu vreau.
Strici cheful tuturor.
Cântă frumos, scumpule.
Hei!
Ce faci?
Citesc.
Cum de nu ești la râu cu ceilalți?
- Am alergii. - Și eu. Poate avem la fel.
Hai să mergem să înotăm.
Acum vrei?
Da, hai să mergem.
Trebuie să mergem chiar acum?
- Mă duc să mă schimb. - Ok.
Ne vedem jos.
- Elio, ce faci? - Îmi citesc muzica.
Ba nu.
- Atunci gândesc. - Da.
La ce?
E ceva intim.
- Nu-mi spui? - Nu.
Nu vrea să-mi spună la ce se gândește.
Elio!
Mă duc să stau cu maică-ta.
Mai vreau suc de caise.
Sună drăguț.
Am crezut că nu-ți place.
Cântă din nou.
Vino după mine.
- Sună diferit. Ai modificat-o? - Un pic.
De ce?
Cânt precum Liszt dacă ar fi modificat versiunea lui Bach.
- Cântă din nou! - Ce anume?
Ce cântai afară.
Vrei să cânt ce cântăm afară?
Te rog.
Nu-mi vine să cred că iar ai modificat-o!
- Am modificat-o un pic. - Da! De ce?
Am cântat precum Busoni dacă ar fi modificat versiunea lui Liszt.
Și ce e rău în modul cum ar fi cântat Bach?
Bach n-a scris-o pentru chitară...
- Nici măcar nu cred că Bach a... - Scuze că te-am întrebat!
E tânărul Bach. I-a dedicat-o fratelui său.
Am fost prea dur când i-am zis că credeam că-l urăște pe Bach.
Am crezut că nu mă place. Oliver, Oliver.
- Profesore. - Salut!
Ia loc, te rog.
- Fii sincer. Cât de rău e? - Cred că ești perspicace, dar...
Ciao.
Ai fost la râu?
Mafalda!
E frumos, nu?
Elio!
Dormi?
Dormeam.
Ascultă trăncăneala asta. Spune-mi părerea ta.
- Așteaptă. - Ce?
Nu te pot auzi.
Pentru greci, zice Heidegger, ascensiunea e constitutiva modurilor în care ființele
sunt nu numai în relație cu ele, ci și în relație cu alte entități.
Ei nu înțeleg ascunderea, conform relațiilor entităților cu oamenii.
Ție îți pare logic?
Că mie nu. Și cred că nici tatălui tău.
Poate că avea înțeles când ai scris-o.
E cel mai drăguț lucru ce mi l-a zis cineva de luni bune.
Drăguț?
Da, drăguț.
- Elio! - Hei.
Hei, Marzia.
Vino aici.
Ce se întâmplă?
Vrea să și-o pună cu ea?
Elio, deja a reușit?
De unde să știu eu?
Mi-ar plăcea să fiu în locul lui.
Cine n-ar vrea să fie în locul ei?
Îl dorește cu orice preț!
Vii?
Mai încolo.
Ești cu mine pentru că te-ai supărat pe Chiara?
De ce m-aș fi supărat pe Chiara?
Din cauza lui.
Din cauza cui?
Al lui Oliver.
Întoarce-te.
Ne vedem aici mâine seară?
Așteaptă-mă!
Haide.
Era aproape să fac sex aseară.
Marzia și cu mine.
Și de ce n-ai făcut?
Nu știu.
Știi că mai bine e să încerci.
Trebuia doar să am curajul să...
pun mâna și s-o ating.
Ar fi fost de acord.
Încearcă din nou mai târziu.
Ce să încerce mai târziu?
Am vești din Sirmione. Au zis că au găsit ceva.
Minunat!
Merg azi acolo. Vreți să veniți și voi?
Cu mare plăcere.
Pot veni și eu?
Doar dacă taci din gură.
Adică să nu-și dea cu părerea...
sau să nu zică nimănui ce ați descoperit?
N-a fost dezgropat nimic, ci adus la mal...
A ieșit din apă.
Ce faci?
Mergem la lacul Garda cu tatăl meu.
Vrea să-i arate lui Oliver unde draghează.
Îi zici tu că am trecut pe aici?
E înăuntru, îl ajută pe tata.
Ai fost nemaipomenită aseară pe ringul de dans.
- Dansează bine. - Da.
Și arată și bine.
- Vrei să ne faci lipeala? - Nu.
Intră.
Tata mereu stă în față cu Anchise.
Se pare că te place mult.
E mai frumoasă decât anul trecut.
Am văzut-o odată goală la râu.
Un corp grozav.
Vrei să-mi faci lipeala?
Te deranjează?
Nu.
Dar mă descurc și singur.
Azi conduc eu!
Nu mai fă pe gazda bună.
Anchise, ești liber după-amiaza asta.
Ce faceți, băieți?
Vino, Oliver.
Stai în față, fii copilotul meu.
Ce?
Și apoi încă o mie.
Și apoi încă vreo cinci.
Se pune în discuție dacă a fost numit după o poezie...
sau chiar după omul însuși.
- Dr. Rosa! - Bine ați venit!
Ia uite cine a venit.
Ce-a mai crescut!
Și el e Oliver.
- Sammy! Vino! - Da.
Pace?
Băieți!
Nava s-a scufundat în 1827 mergând spre insula Garda.
Umblă zvonul că statuia asta era un dar de la contele Lecchi către iubitul lui,
Contalto Adelaide Malanotte.
Au fost patru seturi cunoscute după originalele lui Praxiteles.
Tipul ăsta e numărul trei.
Împăratul Hadrian avea o pereche, dezgropată la Tivoli,
dar un popă filistin din Parmesia le-a topit
și le-a asamblat în forma unei Venus voluptoase.
Vreți să faceți baie înainte să ne întoarcem?
Elio!
Oliver!
- Hei! - Trebuie s-o tai!
Dumnezeule!
- Pleci și tu? - Nu. Stau să mai scriu ceva.
Atunci hai să bem ceva, să sărbătorim.
- Bine, doar un pahar. - Ok!
Marzia?
"Fragmentele cosmice" de Heraclit.
"Însemnătatea râului care curge nu e acela că toate lucrurile se schimbă...
ca să nu le întâlnim de două ori, ci ca aceleași lucruri să rămână la fel...
doar schimbându-se."
Scuză-mă, Elio. Ți-am adus haine curate.
Lasă ușa deschisă.
- Mersi. - Cu plăcere.
Iubitule, mi-ai văzut Heptameronul pe undeva?
E în germană.
Nu-mi amintesc unde am rămas, dar...
Cred că vă va plăcea povestea asta.
Vino, scumpule.
Vă traduc.
Un prinț tânăr și arătos e îndrăgostit nebunește de o prințesă...
Și ea este îndrăgostită de el...
deși pare că nu e conștientă de asta.
În ciuda prieteniei...
ce înflorește între ei, sau...
poate chiar din cauza acelei prietenii...
tânărul prinț se află atât de...
umil și mut...
încât nu e în stare să discute despre dragostea sa.
Apoi, într-o zi, o întreabă direct pe prințesă:
"E mai bine să vorbești sau să mori?"
Nu voi avea niciodată curajul să întreb așa ceva.
Mă îndoiesc de asta.
Hei... Elișor...
Știi că poți discuta mereu cu noi.
Mama citește un roman franțuzesc din secolul 16.
Mi-a citit mie și tatei când a căzut curentul.
E despre prințul care nu știe dacă să vorbească sau să moară?
Da.
Și o face sau nu?
"Mai bine să vorbești", a zis ea.
Dar e în alertă.
Simte undeva o capcană.
Și el îi spune?
Nu.
Inventează ceva.
Bănuiam eu, e francez.
- Trebuie să merg în oraș. - Merg și eu, și așa nu fac nimic.
Atunci hai să mergem împreună.
Chiar acum?
Da.
Chiar acum.
Doar dacă n-ai lucruri mai importante de făcut.
Pot pune astea în rucsacul tău?
Chiar te rog.
Am strâns roțile și am umflat cauciucurile.
Perfect. Vă mulțumesc.
Am căzut ieri și m-am zgâriat rău de tot.
Anchise a insistat să-mi dau cu ceva.
Și-a făcut efectul.
Stai așa o clipă.
- Vrei una? - Sigur.
Nu-i rea, așa-i?
Nu-i rea deloc.
Am crezut că nu fumezi.
Nu fumez.
E din al doilea război mondial?
Nu, din primul.
Trebuie să ai 80 de ani ca să-i fi cunoscut pe vreunul din ei.
Nici n-am auzit de bătălia de la Piave.
Bătălia de la Piave a fost una din cele mai letale din primul război mondial.
Au murit 170.000 de oameni.
E ceva ce nu cunoști?
Eu nu știu nimic, Oliver.
Știi mai multe decât alții de pe aici.
Dacă ai știi cât de puține știu legat de lucrurile ce contează...
Ce lucruri care contează?
Știi tu care.
De ce-mi zici astea?
Pentru că am crezut c-ar trebui să afli.
Pentru că ai crezut că trebuie să aflu?
Pentru că am vrut să afli?
Pentru c-am vrut ca TU să AFLI.
Pentru c-am vrut ca tu să afli.
Pentru că n-am cui să-i spun decât ție.
Zici ce cred eu că zici?
Așteaptă-mă aici.
Doar știi că nu plec nicăieri.
Mi-au amestecat paginile.
Trebuie să le rescriu.
N-am nimic de lucru în după-amiaza asta. Mă dă înapoi cu o zi.
Fir-ar să fie.
N-ar fi trebuit să zic nimic.
Pretinde doar că n-ai zis.
Înseamnă că suntem prieteni sau nu?
Înseamnă că nu putem vorbi despre genul ăla de lucruri.
Ok?
Pur și simplu nu putem.
Hei!
Să mergem, americanule!
- Ești gata? - Să mergem.
Foarte mult.
- Ți-e sete? - Da.
Bună dimineața, doamnă.
Scuzați-mă.
Îmi puteți da un pahar cu apă?
"Ducele."
"Poporul italian."
Asta e Italia.
- Mersi. - Cu plăcere.
Haide!
Ăsta e locul meu.
Numai al meu.
Vin aici să citesc.
Nu-ți pot spune câte cărți am citit aici.
Doamne, e rece gheață!
E primăvară în munți.
În alpii bergamezi.
Apa vine direct de acolo.
Îmi place cum zici lucrurile.
Nu știu de ce te acuzi.
Deci nu știi...
Ți-e teamă de ce cred eu?
Îmi faci lucrurile dificile.
Ador asta, Oliver.
Ce anume?
Totul.
Te referi la noi?
Nu-i rău.
E mai bine acum?
Nu, nu, nu, nu, nu, nu.
- Mai bine plecăm. - De ce?
Mă cunosc pe mine. Și n-am făcut nimic rău.
N-am făcut nimic de care să ne rușinăm. Și asta e un lucru bun.
Vreau să fiu bun.
Ok?
Te supăr?
N-o mai face.
Cred că s-a infectat.
Ne oprim pe drum la farmacie?
O idee excelentă.
Și am ajuns la guvernul lui Bettino Craxi...
Pentru că nu facem altceva decât să vorbim.
Lasă-mă să vorbesc.
Avem cinci partide care doar se războiesc.
Fumează și taci! Lasă-i pe ei să vorbească.
Vreau să știu ce gândesc și ei.
Annella, ce părere ai? Un guvern din cinci partide!
Cred că e compromisul istoric...
Nu spune așa. Compromisurile istorice sunt tragice.
Te-ai schimbat de când ai moștenit casa asta.
- Ce legătură are? - Ce zici?
Ești nebună, dragă.
Ești cretină.
- Are dreptate. - Tu nu-i zici nimic?
Spune ceva.
Te-ai resemnat.
Hai să vorbim de moartea lui Bunuel.
Bunuel a fost un geniu.
- Îl știi? - Cinema-ul nu e răspunsul.
Cinema-ul e oglinda realității, e filtrul.
Transmit "Fantoma Libertății" constant...
Toată lumea îl adoră pe Bunuel!
- Hai să auzim ce zice el. - Dar nu știe nimic de Italia.
Spune-ne părerea ta.
Dragă, el e american.
Asta nu înseamnă că e cretin!
Încetează.
Nu-mi plac politicienii.
N-a zis așa ceva.
O să înnebunesc.
Ce s-a întâmplat?
Nu-i nimic. I se întâmplă mereu.
- Mafalda, gheață? - În frigider.
V-ați obișnuit cu absolut orice.
Realizezi că amesteci lucrurile?
Despre ce vorbești?
- Nu mai e politică, nu mai e nimic. - A plecat și el.
Elio?
Elio!
Ești bine?
Ia loc o clipă.
Dacă insiști.
- A fost vina mea? - Nu.
Sunt varză.
Masa din bucătărie sigur e varză.
Unde ai învățat asta?
Așa îmi făcea frati-miu când eram răciți.
Crede-mă, face bine.
- Obișnuiam să port și eu așa ceva. - Obișnuiai?
- Da. - Și de ce nu porți?
Mama zice că suntem evrei discreți.
- Cred că așa e mama ta. - Haioasă vrăjitoare.
- Mă omori dacă faci așa. - Sper să nu.
Pleci? Unde e Elio?
Înăuntru. I-a curs puțin sânge din nas și acum se odihnește.
- Zău? - Da.
Ok, revin. Să nu dispari.
Ești ok?
Ieșim?
Nu știu dacă pot. Dacă mă vede mama își face griji.
- Așa va face? - Da, e o pacoste.
Unde-i Oliver?
Nu mă întreba pe mine.
Unde-i Oliver?
N-a ieșit?
Doriți niște smoothie?
Nu, mersi. În curând luăm masa.
Bine.
Ies diseară.
- Vrei să mă îngrijorez? - Despre ce vorbești?
Nu-i ok, doamnă.
- Să-l lăsăm să facă ce vrea. - Bine.
De ce mă dădăcește? Am 17 ani.
Își face griji pentru tine.
Îți place Oliver?
Toate lumea îl place pe Oliver.
Cred că și el te place.
Mai mult decât îl placi tu.
Așa crezi?
- Nu, mi-a zis el. - Când?
Acum ceva timp.
Mafalda, știi unde e Oliver?
Nu știu.
Trădător.
Ăsta e Craxi. Am desenat cercul lui Craxi...
- Bună. - Bună!
Eu sunt! Marzia?
Da. Nu ți-ai dat seama?
Scuze.
E pentru mine?
Mersi.
Chiar citești mult?
Și eu ador să citesc, dar nu spun nimănui.
De ce nu spui nimănui?
Nu știu.
Cred că...
oamenii care citesc sunt...
secretoși într-un fel.
Ascund cine sunt în realitate.
Tu ascunzi cine ești în realitate?
Nu și când sunt cu tine.
Nu cu mine?
Poate un pic.
Adică?
Știi exact ce vreau să zic.
De ce zici asta?
De ce?
Deoarece...
Cred că...
mă vei face să sufăr,
și eu nu vreau asta.
Ți s-a sculat.
Așteaptă.
Sărută-mă.
- E bine? - Da.
Mă minți?
- Băga-mi-aș, îmi cer scuze. - E ok.
Te-ai supărat pe mine?
De ce râzi? Ce-i așa de râs?
Lasă-mă în pace.
Mamă ce bine a fost.
"Te rog să nu mă eviți. Mă termină." "Nu suport gândul că mă urăști."
"Tăcerea ta mă omoară." "Mai bine aș muri decât să mă urăști."
"Sunt un laș."
Excesiv!
"Nu suport tăcerea." "Vreau să vorbesc cu tine."
A dormit cineva bine aseară?
Nu chiar.
Atunci cred că ești obosit.
- Sau ai jucat și tu poker? - Eu nu joc poker.
Au venit ieri de la Berlin câteva sute de diapozitive.
Hai să începem să le catalogăm.
- Vom fi ocupați până la masă. - Sigur.
Sunt frumoase, nu?
Sunt incredibil de senzuale.
Pentru că-s mai elenistice decât atenianul din secolul cinci.
Cel mai probabil sculptat sub influența lui Praxiteles.
- Prax...iteles. - Cel mai mare sculptor din antichitate.
"Maturizează-te. Ne vedem la miezul nopții."
Mușchii sunt fermi. De exemplu cei de la stomac.
Nicio linie dreaptă în aceste statui, numai curbe.
Imposibil de curbate și... nonșalante. De aici ambiguitatea lor fără vârstă.
Ca și cum te roagă să le dorești.
Trebuie să fie interpretate.
Nu uita că vin la masă Issac și Mounir.
Mai cunoscuți ca "Sony și Cher".
Ok...
Vreau să porți cămașa ce ți-au dat-o de ziua ta.
Nu.
- Scumpule, ți-au luat-o din Miami. - Îmi pare rău, dar e prea mare.
Haide măi.
- Arată ridicol pe mine. - I-ai face atât de fericiți.
O încerc pentru Oliver. Dacă el zice că arăt ca o sperietoare nu o port.
Oliver?
- Cât e ceasul? - E două.
- Pe curând. - Bine.
Mafalda.
Nu rămân la cină.
Bine, dle Oliver.
- Ciao. - Bună.
Bună, Mafalda.
Marzia.
Unde mergem?
Vei vedea.
Încetează!
- Ce mai faci, amice? - Salutare!
- Nu ne-am mai văzut de mult. - Așa e.
- Ce mai faci? - Ai crescut.
- Ce mai faci? - Sunt bine.
- Mă bucur să vă văd. - Asemenea.
V-o amintiți pe Marzia de anul trecut?
Bună ziua.
- Marzia, îți amintești de Issac? - Fata din Paris?
Încântat.
Vrei să iei masa cu noi diseară?
Nu, trebuie să plec.
- Ești sigură? - Da.
- Bine. - O seară plăcută vă doresc.
La revedere.
Ăsta de aici...
e arborele pe care ni l-ați trimis.
Arată minunat.
- Nu pot s-o pun acum, m-au văzut deja. - Ba poți.
Va arăta ca o înșelătorie.
Vezi cum te porți, să nu râzi. Și cânți când îți zic eu.
Ești prea mare ca să nu accepți oamenii pentru ceea ce sunt. Ce au?
Ce au? Le-ai zis pe la spate "Sony și Cher"?
Așa le zice mama!
Tu o să pici nașpa.
Pentru că sunt gay, sau pentru că sunt ridicoli?
Dacă ai știi atâta economie cât știe Mounir...
ai fi un om foarte înțelept.
Și mi-aș pune baza în tine.
Pune asta pe tine...
Scuze, trebuie să merg la culcare.
Scuze, sunt foarte obosit.
Mersi.
- Elio? - Mersi.
Noapte bună.
- Noapte bună. - Noapte bună.
Te cunosc?
Mersi încă o dată pentru tot.
Mă bucur că ai venit.
Sunt agitat.
Îmi place cum ai amenajat.
E drăguț.
Ești ok?
Voi fi ok.
- Pot să te sărut? - Da, te rog.
Ce faci?
Nimic.
Te face fericit?
Să nu-mi sângerezi.
Nu...
Dă-o jos!
Sau o dau eu.
Oliver...
Strigă-mă pe numele tău și eu te voi striga pe al meu.
Elio.
Oliver.
Elio.
Oliver.
Elio.
Am făcut zgomot?
Nu-ți face griji.
Mafalda mereu caută semne.
Știm amândoi că nu va găsi niciunul.
Ai purtat cămașa în prima zi când ai venit.
Mi-o lași mie când pleci?
Hai să mergem să înotăm.
Din cauza a ce s-a întâmplat aseară ai prins râcă pe mine?
Nu.
Elio!
Vino aici!
Scoate-ți pantalonii!
E promițător. Iar ți s-a sculat.
Bun!
Profesore, am primit mesajul dv. Mersi că mi-ați adus aminte.
Azi merg în oraș să iau notițele.
Poate că după-amiază ar fi vremea bună să...
Pe curând.
Ne uităm pe ele mai târziu, înainte să pleci.
Ok.
Pe curând!
Oliver!
Nu te-ai săturat de mine încă?
Nu, vreau doar să fiu cu tine.
Voi pleca.
Știi cât mă bucur că ne-am culcat împreună?
Habar n-am.
Bineînțeles că nu știi.
Nu vreau să regreți nimic.
Și mă chinuie gândul că te-am răvășit.
- Nu vreau să sufere nimeni. - Nu, eu...
N-am să spun la nimeni.
Nu îți fac probleme.
Nu despre asta e vorba.
Te bucuri că am venit aici?
Te-aș săruta dacă aș putea.
Vremurile se schimbă.
Slavă Domnului că am avut partizanii.
Știu, dar vremurile s-au schimbat. E diferit.
Ce zici de Bettino?
- Nu-mi place. - Mie îmi place.
Chiar mă bucur.
Nu știu. Vom vedea.
Oricum, ei fac regulile.
Pasquina!
Bună dimineața.
Bună dimineața, doamnă.
- Tortelli cremaschi? - Da.
Ce ai făcut?
Nimic!
Aha...
Te-ai mutat deja în regatul plantelor.
Ce urmează? Minerale?
Cred că ai renunțat deja la animale.
Sunt bolnav, așa-i?
Aș vrea ca toți să fie așa bolnavi ca tine.
Te rog să nu faci asta.
- Vrei să vezi ceva bolnav? - Te rog să nu faci asta.
Te rog să nu faci asta!
De ce-mi faci asta?
Mă doare.
Atunci nu te opune.
Scuze..
E în regulă.
Nu vreau să pleci.
Doamne, am pierdut atât de multe zile.
De ce nu mi-ai dat un semn?
- Ți-am dat! - Nu mi-ai dat.
- Ți-am dat! - Când?
Îți amintești când jucam volei
și te-am atins?
Doar ca să-ți arăt că te plac...
și după cum ai reacționat zici că te-am molestat.
Îmi pare rău.
Nu, e în regulă. Am decis să păstrez distanța.
Nu știu ce să zic.
Am venit aici aproape în fiecare seară.
Nu știam asta.
E haios. N-am...
Am crezut că...
- Știu ce ai crezut. - Încetează.
"Pentru Oliver. De la Elio."
Elio!
Ai dispărut trei zile.
A trebuit să lucrez.
Da, dar ai dispărut complet.
Da, nu știu ce să zic.
Am avut multă treabă.
Nu sunt fata ta?
Oliver trebuie să plece la Bergamo pentru câteva zile.
Cercetări la universitate.
Și va zbura acasă de la Linate.
Și Elio?
Ar fi drăguț să meargă undeva amândoi câteva zile.
Ce zici?
Știi că ești studentul nostru favorit.
- Trebuie să te întorci. - N-o zici doar așa?
Oliver!
Mersi foarte mult, profesore.
Măi să fie.
Te rog să te întorci curând.
Să mă întorc? Mă duc acasă să împachetez. Mă mut aici.
Ești binevenit.
Ei bine...
- Vă mulțumesc mult. - Desigur.
Oliver, Oliver. Să revii!
Treci încoace.
A fost nemaipomenit. Vă mulțumesc mult.
Ei bine...
Pe curând, familie Perlman.
Pe curând...
- Ciao! - Ciao.
- Arrivederci. - Arrivederci.
- Ciao! - Ciao!
Spune-i lui Elio să sune când ajungeți acolo.
Nu se poate!
Vii la masă la noi diseară?
Adu-o și pe Marzia.
Pa, dragă.
- Ce? - Nimic.
Dumnezeule!
Ai auzit asta?
Stai așa...
Nu, nu.
E pe aici! Hai că o ratezi.
Haide.
Ce faceți?
Da... Asta... Tu...
Dacă nu te superi...
Doar o clipă.
O clipă!
I-am văzut anul trecut.
Richard Butler... fantastic!
Pe bune? Și noi i-am văzut în concert.
Am făcut autostopul până la Londra.
Ce zice?
Ți-ai luat pașaportul?
Mafalda?
Mamă?
Da, eu sunt.
Da, totul e bine. Sunt în gară...
În Clusone.
Mamă, poți...
Poți veni să mă iei?
Bună!
Ce mai faci?
Bine.
Am citit cartea pe care mi-ai cumpărat-o.
Poeziile...
Sunt foarte frumoase.
Îmi place Antonia Pozzi.
Îmi pare rău...
că ești trist.
Zic asta pentru că vreau să-ți spun că
nu sunt supărată pe tine.
Serios.
Te iubesc, Elio.
Rămânem amici?
Pe viață?
Pe viață.
Ai ratat masa.
Așadar...
Bine ai revenit acasă!
Mersi.
I-a plăcut lui Oliver excursia?
Cred că da.
Voi aveți o prietenie frumoasă.
Da.
Ești prea isteț ca să nu știi cât de rară...
cât de specială a fost treaba între voi.
Oliver a fost Oliver...
Pentru că a fost el.
Pentru că am fost eu.
- Oliver poate fi foarte inteligent, dar... - Nu, nu, nu.
A fost mai mult decât inteligent.
Ce ați avut voi doi...
are și nu are legătură cu inteligența.
A fost de treabă.
Ați fost norocoși amândoi că v-ați găsit...
Pentru că sunteți amândoi de treabă.
Cred c-a fost mai bun ca mine.
- Și el ar zice la fel despre tine. - Da?
Ar zice la fel?
Vă măgulește pe amândoi.
Când nici nu te aștepți...
natura are moduri viclene de-a ne găsi punctele nevralgice.
Să nu uiți că sunt aici.
Acum poate că nu vrei să simți nimic...
Poate că niciodată n-ai vrut să simți ceva.
Și...
poate că nu cu mine vrei să vorbești de lucrurile astea,
dar e evident că ai simțit ceva.
Ai avut o prietenie frumoasă.
Poate mai mult decât atât.
Și te invidiez.
În locul meu, majoritatea părinților speră ca totul să treacă.
Rugându-se ca copiii lor să fie ancorați în realitate.
Dar eu nu-s un astfel de părinte.
Smulgem atât de multe din noi ca să ne vindecăm mai rapid...
că ajungem să dăm faliment la 30 de ani.
Și avem și mai puțin de oferit la fiecare iubire nouă.
Dar ca să te faci să nu simți nimic...
pentru a nu simți nimic...
Ce risipă!
Am zis ceva greșit?
Atunci îți mai zic ceva.
Te va elucida.
Poate că am fost aproape...
dar n-am avut niciodată ce-ați avut voi.
Ceva mereu...
m-a tras în spate...
sau mi-a stat în cale.
E treaba ta cum îți trăiești viața. Doar...
să nu uiți...
Inima și corpul ne sunt date doar o dată.
Și...
până să bagi de seamă, inima ta e scursă de energie.
Și în ceea ce privește corpul tău...
vine o vreme când nu se mai uită nimeni la el...
și nu se mai atinge nimeni de el.
Acum...
e amărăciune...
durere.
Nu ți le înăbușii...
Și nu-ți înăbuși bucuria ce-ai simțit-o.
Mama știe?
Nu cred că știe.
- Ai fost la Gaverine? - Da.
Ai făcut clătite?
- Pot să iau? - Hanuka fericit!
Și ție.
Răspund eu.
Alo?
Elio?
Ești acolo?
Salutare.
Eu sunt.
Ce mai faci?
- Sunt bine. Tu ce faci? - Sunt bine.
- Ce fac părinții tăi? - Sunt bine.
Bun.
Mi-a fost dor de tine.
Și mie. Foarte mult.
Am niște vești.
Vești?
Te însori?
Bănuiesc că asta e...
Da, la primăvară.
N-ai zis niciodată nimic.
De doi ani ne tot gândim.
Sunt vești minunate.
Te deranjează?
- Oliver! - Oliver!
Hei, hei.
Când ai de gând să te întorci?
Aș fi vrut eu să mă întorc.
Tocmai alegeam noul student.
Pentru vara următoare.
- Și ghici ce? E o ea! - Corect.
Și eu am o veste, m-am logodit.
Minunat!
- Felicitări! - Mazel tov!
- Felicitări, Oliver. - Mersi.
Te lăsăm...
Te lăsăm să vorbești cu Elio.
- Hanuka fericit! - Hanuka fericit!
Pa, dragule.
Ei știu de noi.
Mi-am dat seama.
Cum?
După felul cum mi-a vorbit taică-tu.
M-a făcut să mă simt ca parte din familie.
Aproape ca un ginere.
Ești atât de norocos.
Taică-miu m-ar fi dus la spital.
Elio?
Elio, Elio, Elio, Elio...
Oliver!
Îmi amintesc totul.
STRIGĂ-MĂ PE NUMELE TĂU
Traducerea și adaptarea: Snake_Eyes
Elio?